Danny?
Vakna nu.
Du måste vakna. Du sover bort livet.
Vakna, din jävel!
Kerwin?
De ångrade sig, antar jag.
Va?
Vilken stil. Var är mina grejer?
De... De tog allt efter att du...
...du försvann.
Vad osjyst.
- Var är alla? - Jag vet inte riktigt.
De låste inte ens min dörr.
Hur kom du tillbaka hit?
Jag kom bara tillbaka. Vart skulle jag annars gå?
Kerwin?
- När jag sköt från bilen, du vet... - Ja.
Jag sköt den där killen Carl med en 9 mm för att...
Jag minns inte ens varför jag gjorde det.
Vilken grej, va?
Jag såg aldrig den lilla flickan.
Det var en sån där liten barnstol långt nere.
Jag såg henne inte ens.
Det känns som att det är dit jag är på väg.
- Vart då? - För att träffa henne.
För att möta henne, antar jag.
Jag ser inte fram emot det, det kan jag säga dig.
Vad säger man till en liten flicka som man...
Vad säger man?
Du får berätta vem du är nu, Kerwin. Vem du har blivit.
Men det är grejen. Det är svårt att minnas vem jag är.
Det blir svårare för varje minut.
Du är en fin människa. Det är allt du behöver minnas.
Det låter bra.
- Tack, polaren. - Visst.
- Vi skippar att säga hej då. - Okej.
- Men allvarligt, så borde du vakna. - Varför då?
- Vad spelar det för roll? - Du har en chans att överleva, Danny.
- Så jag lever. - Du ser livet som en börda.
Livet är en gåva. Det är en gåva.
Det är bäst att du tar med dig det.
Vart ska jag ta med mig det?
Vart då?
- De gjorde det äntligen. - Amantha.
- Titta på honom. Han kan vara död. - Jag menar det.
- Läkarna satte honom i koma. - Sluta, Amantha.
Jag ska skaffa en pistol och döda dem allihopa.
- Vem skulle du börja med? - Jag vet inte.
Antagligen den där satmaran Judy Dean.
- Vad fan? - Daniel. Sjuksyster! Han vaknar!
- Sjuksyster! Ingen fara, Daniel. - Han vaknar.
- Hur kan han vakna? - Jag vet inte.
Ingen fara. Ni är på ett sjukhus. Ni får nåt som hjälper er att somna.
- Du behöver inte kämpa längre! - Snälla...
- Ska han få slita ut slangarna? - Låt oss göra vårt jobb.
- Ingen fara. Lugna ner er. - Det är okej, Daniel.
Det är okej, raring. Försök att slappna av.
Jag är ledsen, Daniel.
Jag är ledsen att du måste gå igenom det här.
Vi kommer att vara kvar här när du kommer tillbaka.
Holden SLÄPPT
- Varför är ambulansförare feta? - Jag vet inte, Lid. Varför?
För att de väntar hela dan och sen kör de överallt.
I det här fallet körde de över gärningsmannens hjulspår.
De parkerar sex meter bort och går till brottsplatsen. Du har tur.
- Varför då? - Måste jag förklara det?
- Vad såg vittnet? - En blå bil körde från kyrkogården.
- Såg hon nån? - Nej, bilen var för långt borta.
Men hon sa att om hon skulle gissa så var männen svarta.
Hon sa afro-amerikanska.
Ja. Jag vet.
Behåll nån här under natten. Vi lär se bättre imorgon.
- Går du vidare? - Va?
Till ett annat yrke? Om du hittar de skyldiga och dömer dem-
-har du ingen chans att bli omvald.
- Jag måste göra mitt jobb, Lid. - Vilket jobb är det, Carl?
Att sätta män i fängelse för att de spöade nån som borde vara död?
Otroligt. De vet inte ens hur mycket medicinering som krävs.
- Jag fixar kaffe och pratar med Ted. - Har de inte gått nån utbildning?
Och läkaren kommer inte dit förrän en halvtimme senare.
Otroligt!
- Du kan väl gå hem med Ted? - Jag lämnar inte min son.
Du kan åka hem. Jag lämnar honom inte, Amantha.
- De har inte ens en vakt vid dörren. - Ingen kommer till Atlanta.
Vi hoppas att de inte har Google Maps.
- Hej. Hur mår han? - Inte bra. Tack för att du frågar.
- Kan jag göra nåt? - Du råkar inte vara hjärnkirurg?
- Var är Teddy? - Han ville stanna hemma ikväll.
Om Teddy vill vara här borde han vara här. Eller hur, Amantha?
Jag tvivlar på att han vill vara här. Men givetvis, mamma.
- Du menar väl, eller hur? - Det gör jag, Janet.
Jag måste avlösa Ted.
- Får jag...? - Ja?
Kan jag få se Daniel i några minuter?
Jag vill vara ensam med honom, men om ett litet tag.
Tack.
Han har åtminstone blivit tvättad i blod-
-både bokstavligt och bildligt.
Så i värsta fallet hamnar han i Himlen?
Det är vad jag tror, ja.
Då kan han tillbringa en evighet lyssnades på-
gospelklingande countrymusik. Musikaler är väl uteslutet.
Jag kan inget om musik.
Jag är bara...
...så ledsen.
För vad då, Tawney?
Jag är bara så ledsen för allt som hände honom.
Jag är så, så ledsen.
Jo.
Det är vi alla. Ledsna.
Tack.
Jag förstår inte varför Gud skulle låta nåt sånt här hända honom.
Eller nån, men speciellt honom.
Han har redan lidit så mycket.
Jag vet att det alltid är en fråga, men...
- Det är alltid frågan. - Det är en av de stora.
De säger ibland att vi inte kan känna till Guds avsikter.
Att det är för stort för människan. Men det här förstår jag inte.
Jag tror inte att jag någonsin gör det.
Jag tror inte att Gud planerar sånt här, Tawney.
Varför skulle nån göra det?
Speciellt en gud som har såna krafter.
Varför skulle du ens vilja umgås med den guden?
För att inte prata om att dyrka den. Så jag måste tro-
att det är nåt kosmiskt orsakssamband eller-
-bara helt slumpmässigt.
Tror du på Gud?
Jag tror på ondska, så...
Jag vill inte prata om det.
Ursäkta mig medan jag går och röker ett paket cigaretter.
- Det här komplicerar allt. - Japp.
SHERIFFENS KONTOR Sheriff Carl Daggett
Om de hade dödat honom kunde jag ha fokuserat på mitt guvernörsval.
Och du kunde ha fortsatt gripa folk som röker på.
- Så de tog honom upp till Atlanta? - Ja.
Paulie-sjukhus är inte så bra på hjärnkirurgi.
- Ska de operera? - Jag vet inte. De la honom i koma.
- Sa han nåt innan det? - Nej, han var inte nåbar.
- Det här är det sämsta alternativet. - Varför då?
Om han överlever med hjärnskador blir det inte lätt i rätten.
Inget påverkar juryn mer än dreglande.
Oavsett vad som händer Holden ska jag lista ut vem som gjorde det.
Jag trodde att du skulle övertala mig.
Jag skulle aldrig avråda nån från hederligt arbete.
Låt Holden vara ett tag.
Ett säkert sätt att få dålig PR-
är att sparka på den som ligger... så att säga.
Det är vad som gör livet så intressant och förvirrande.
- Vad då? - Variabler, sheriffen.
Bara sju dar efter att han släpptes har Daniel Holden-
hittats allvarligt misshandlad här på Paulie Knoll-kyrkogården.
- Du blev blöt. - Det regnar.
...våldtäkt och mord på flickvännen Hanna Dean. Domen upphävdes.
Vill du ha middag? Jag lagade mat till dig.
- Visst. - Holden besökte Deans grav...
...här på kyrkogården när han anfölls.
Polisen har bekräftat att man har vittnen, men ingen misstänkt.
- Det är vanligt så här tidigt. - Jag älskar dig, baby.
Jag rapporterar från Paulie. Tillbaka till dig, Laura.
- Baby? - Jag hörde dig.
Daniel gjorde ett stort intryck på dig, eller hur?
- Ja. - Du ser nåt av det jag ser i honom.
Ja.
Jag låter dig få lite tid med honom.
- Det behöver du inte. - Men jag vill.
Tawney. Kan du be för honom?
Ja, det kan jag göra. Det kan jag verkligen göra.
Det kan ju inte skada.
Tawney.
Jag vet att Teddy inte är världens finkänsligaste människa.
Jag förväntar mig inte att det ska förändras.
Och han har aldrig tyckt om sig själv.
Men jag hoppas att det ska förändras.
Ja.
Men en sak vet jag, Tawney.
Han älskar dig mer än nåt annat.
Vakna, Danny Boy!
Danny Boy! Vad gör du?!
Vakna!
Håll käften! Vi försöker sova här!
Är du där? Inte ens du kan väl sova med det oväsendet?
Va?! Lyssna nu.
Jag är ingen psykiater men jag har pratat med många.
Enligt mina uträkningar-
har du sovit i 18 timmar per dygn sen de la ner din lilla kropp.
Det är ingen överdrift att säga att du är deprimerad.
Det är inget småsak, Dan.
Vi har inte många alternativ.
Men vi har fortfarande gammal hederlig samtalsterapi.
Tro det eller ej men jag är en bra lyssnare.
Men jag måste erkänna en sak, Dan.
Om vi ska en förtroendefull och öppen relation mellan läkare och patient...
Jag är en av dem som våldtog dig i duschen den där gången.
Jag tror att jag var den fjärde.
Några av de andra hade redan strypt dig tills du svimmade.
När du låg avtuppad på mage var det min tur.
Jag tror att du var medvetslös. Jag är osäker.
Jag tänker inte ljuga och säga att jag inte njöt, Dan.
Men det var inte personligt, Danny. Allvarligt talat.
Jag kände dig inte då.
Du var bara nån tonårsligist.
Det hade kunnat vara nån annans varma rumpa.
Det handlar bara om friktion och kemi.
Jag ville bara känna det där pirret.
Det hade kunnat vara en vattenmelon. Eller kanske inte.
Ungdomlighet har sin lockelse.
Hej. Jäklar, pappa. Vad gör du?
Jag väntar bara på kaffet.
- Du är här tidigt. - Ja, jag sov inte så mycket.
- Var är alla muffins? - Yngre kunder vill ha nåt nyttigare.
- Och du? Fick du sova nåt? - Lite.
Tawney sa att de har stabiliserat honom, så det är bra.
- Vad är det, pappa? - Janet ville ha dig på sjukhuset.
Amantha kan inte vara i samma rum som mig. Jag ville inte bråka.
Det är det sista mamma behöver. Eller hur?
Du får sluta bråka med Amantha och vara där för din styvmor.
- Det är svårare än så, pappa. - Men nu måste det vara så enkelt.
- Hej, Carl. - Teddy. Är din pappa här?
- Ja, där bak. Vad är det? - Inget. Jag vill prata med honom.
Ja, jag hämtar honom.
Det här är inte rätt tillfälle, men har nåt beslut fattats?
Det var... ett sjyst pris på däcken, men...
- Vi fick den inte, va? - Tyvärr, Ted.
Slog nån vårt pris?
Det var andra faktorer som spelade in förutom priset.
- I slutändan är det countyts beslut. - Jag förstår.
- Om jag hade fått bestämma... - Ja, jag vet.
Det är bara fel tid, Ted. De kanske finns kvar sen.
- Jag uppskattar chansen, Carl. - Jag är ledsen.
Jag vet att det påverkar familjen på sätt som du inte kan kontrollera.
- Du vet inte ens hälften. - Vad menar du?
Inget. Jag hämtar pappa.
Tack för att du gav den här till mig, Danny.
Var det därför som du lämnade den i min bil?
Han får vara här med dig.
Han får vakta över dig.
Han påminner om pappa.
- Ursäkta, men han har en besökare. - Jaha, okej.
Det är lugnt, Amantha. Jag vakar över honom tills du är tillbaka.
Tack.
- Oj. Hej. - Hej.
- Det här är fel tidpunkt, va? - Det finns inga bra tidpunkter.
Jag förstår.
Nej, vänta. Jag menade inte att du skulle gå, Melvin.
Daniel ligger i koma.
Koma?
Oj.
Vi är hoppfulla. Daniel är stark.
Ja, det antog jag.
- Hela familjen måste vara starka. - Det vet jag inte.
- Omständigheterna kräver det. - Du för smart för Paulie.
Om du stannar där för länge och tänker för mycket blir du sjuk.
Tack. När jag är där ska jag tänka så lite som möjligt.
- Är den till Daniel? - Ja.
Han kan inte njuta av den nu men den håller sig.
Jaha. Det är bra.
Det är en sköldpadda.
En chokladsköldpadda. Inte en riktig, så klart.
Jag tänkte mig sköldpaddor som när vi var små, och...
- Det låter dumt nu. - Nej.
- Det är omtänksamt, Melvin. - Lämna den inte i bilen eller solen.
- Det tänker jag inte. - Den är full med konserveringsmedel.
Det mesta är det nu. Det är svårt att hitta choklad utan...
- Hur som helst. - Daniel ska få den när han...
- ...vaknar upp. - Ja.
Jag är glad att du kom, Melvin.
Jag funderade på om jag skulle göra det, men...
- Det är trist att ångra sig. - Jag har hört det.
Den betyder säkert mycket för Daniel. Den betyder mycket för mig med.
Tack, Melvin.
- Bilen tillhör Jake Johnson. - Och?
Han är vän med Bobby Dean. Vi kan käka lunch och glömma det.
Ingen skulle klandra dig, Carl.
Inte för att nån skulle veta nåt.
Vad är det?
En kvinna såg dig lämna kyrkogården i din bil, Jake.
Vi vet att Bobby Dean var där också.
Det är bäst om du bara är ärlig nu. Det blir bäst för dig.
Jag vet att det inte var din idé. Du bör inte få ta skulden.
- Jag var inte där. - Du pekades ut. Klart och tydligt.
Då får du väl gripa mig, sheriffen. Men jag säger inget mer.
Nej. Jag ger dig nån dag att fundera på saken.
Du har väl inget emot att vi tar några bilder på dina däck?
- Eftersom du ändå inte var där. - Nej, det går väl bra.
Du, Carl. Tror du att de bar masker...
...för misshandeln? Om de inte hade tänkt döda honom...
- ...och inte ville bli igenkända. - Kanske det.
Om de hade masker på sig-
och hade dem på sig när de körde ifrån kyrkogården...
Då vet Jake att jag ljög om vittnet. Jäklar.
Och pojkarna som cyklade efter ambulansen, då?
- Mammorna sa att de inte såg nåt. - Pratade du inte med pojkarna?
Nej, mammorna lät mig inte. Vad fan skulle jag göra?
- Du får inte vara här klädd så där. - Jag vill vara med dig, pappa.
Vill du få smisk? Gå in igen.
- Är allt bra? - Ja.
Alla smyger sig på mig idag.
- Förlåt. Det var inte meningen. - Det är okej. Det är bara att...
Vad har hänt med din nacke?
Jag vet inte. Jag har sträckt den eller nåt.
- Hur då? - Igår var den stel. Jag sov nog fel.
Vill du att jag ska ge dig massage?
Nej, det är okej. Tack.
Ursäkta.
Kan du krama om mig, Teddy?
Ja.
- Vad är det? - Inget. Jag måste till sjukhuset.
- Ska jag följa med? - Inte den här gången. Jag vill...
...vara där för mamma, du vet.
- Ja, så klart. - Okej.
Du måste sluta täcka över fönstret, Holden.
- Jag tänker inte upprepa mig. - Jag har huvudvärk.
Du måste sluta täcka över fönstret och backa upp mot dörren.
- Holden. - Jag har huvudvärk.
- Då måste vi ta ut dig med våld. - Gör inte det, snälla.
Vi har inget val om du vägrar samarbeta. Du vet hur det är.
- Det här är sista chansen. - Som jag sa: jag har huvudvärk.
Och jag vill inte bli störd nu!
Åh, tack, mina herrar. Kan jag få en till?
Jag tänker fortfarande göra om köket.
Detta gör inte att du slipper hjälpa till.
- Jag tänkte bara säga att jag är här. - Kom in.
- Finns det inte regler om sånt? - Du är ett undantag.
Ställ dig vid mig. Det är ingen fara.
Teddy hälsar på dig. Trevligt, va?
- Hur är det? - Jag? Bra. Jag borde fråga dig.
- Jag har suttit och tänkt på mycket. - Det förstår jag.
- Dig, bland annat. - Mig?
Minns du när Ted Sr. kom till oss för första gången innan vi gifte oss?
- Ja. - Du hade på dig söndagskavajen.
- Jag ville inte göra bort mig. - Du var en riktig liten gentleman.
- Jag uppförde mig. - Amantha bar nån billig klänning.
Hon var sur och en typisk tonåring. Men du störde dig inte på henne.
Du bara fortsatte prata på om fotboll och racerbilar.
Ja, jag babblade på när jag blev nervös.
Jag vet inte. För ett tag den dan...
...tänkte jag inte på allt det jobbiga.
Jag kunde bara skymta...
- ...en möjlig framtid. - Ingen fara.
Jag klarar inte av att han...
Ingen fara, mamma. Om du behöver nåt finns jag här.
Det vet jag.
- Du behövde nog bara gråta ut. - Jag antar det.
Kära nån. Jag går och fixar till mig. Jag kommer snart.
- Ska vi hämta en sjuksköterska? - De springer in om alarmet går.
Sätt dig. Jag vet att han är glad att du är här.
- Vad är det? - Säg det du, Teddy.
Inget.
Hur kom vi hit egentligen?
Jag ville att du skulle se det här så nu är vi här.
- Var är alla löven? - De frös röven av sig.
- Är det kor? - Ja.
- Då finns det väl en tjur här? - De är ganska nödvändiga.
Det är fint på landet och så, men... Jag växte upp på gatorna, D.
- Jag är inte som en fisk i vattnet. - Jag vill visa en staty.
- En staty? - Ja.
- Hennes huvud är borta. - Jäklar. Är hon en vän?
Jag tycker om henne men hon har tappat huvudet.
Det här är inte verkligt, va?
Platsen är verklig men vi är inte här egentligen.
Egentligen är jag på ett sjukhus och ligger i koma.
- Koma? - Men jag tog mig ut.
- Vänta. Vad pratar du om? - Jag tog mig ut.
Ut? Du menar från dödscellen?
Ut från dödscellen.
- Tog du dig ut levande? - Ja.
- Jag gick ut. - Åh, jag sa ju det, D!
Det gör mig så glad!
Du var så ledsen och pessimistisk!
I flera år var du det men nu är du här ute i det fria.
Du hänger med landskossorna och springer med tjuren.
- Det är vackert, D. - Nu när du säger det, så.
Sa du att du ligger i koma?
- Jag slogs mot mobben och de vann. - Jäklar.
- Hur länge hann du vara fri? - I sju dar.
Det är inte rätt. En vecka i frihet och sen koma.
Men det var en vild vecka, Kerwin. Varje dag kändes som en livstid.
- Det var överväldigande. - Jag fattar.
Jag träffade en tjej... en ung kvinna.
Hon var så vacker. Vilket ljus.
- Det är underbart, D. - Ja, det var det.
Ännu en anledning att ta dig ur koman.
Du kanske ska använda lite lim på den här.
- När korna gnuggar röven mot den... - Bra poäng.
- Jäklar. - Polaren.
- Vad? - Du är min bäste vän. Min ende vän.
Du kommer att skaffa fler vänner nu, Danny.
- Jag vill inte svika dig. - Svika mig?
Jag bara... Jag tror inte jag kan göra det här.
Allt här ute...
Det är bara så komplicerat.
Det är så mycket smärta och... hat.
Jag tror att jag bara är... för trasig, du vet.
För trasig.
Det som gav mig hopp när jag satt i dödscell-
var tanken på att du skulle ta dig ut nån gång, Danny.
Men det var bara jag som levde genom dig.
Jag var inte avundsjuk. Jag var glad att ha nåt att hoppas på.
Även om det handlade om nån annan. Kanske just därför.
När jag insåg det-
och blev medveten om hoppet i den jävla cellen, tackade jag Gud.
Varje dag, Daniel. Varje dag.
- Jag fick nåt att leva för, du vet. - Det gör jag.
Men nu är det slut med det. Tiden har passerat.
Jag är inte en del av den här världen, så... Det är din värld.
Du ligger i koma och klarar inte av det längre?
Du är trött och vill se vad som finns på andra sidan?
Jag kan inte säga åt dig vad du ska göra.
Det kan jag inte.
Men vad du än väljer...
...kommer jag fortfarande att älska dig, D.
Alltid. För evigt och alltid.
Tack, Kerwin.
- Jag älskar dig också. - Jag vet.
Det här är vackert.
Säger du att du kan komma hit när du vill?
- I teorin. - Jag vet inte, D.
- Det kanske finns nåt här. - Ja.
- Det är allt jag säger. - Ja.
Det är allt jag säger, D.
Det är allt jag säger.